Náměty k zamyšlení

Nic není tak jednoduché, jak se zdá

Pro nás, menšinu, je příležitost dívat se na husy důležitější než televize a možnost najít sasanku je právem stejně nezcizitelným jako svoboda slova (Aldo Leopold).
Smutek cítíme jen nad tím, co známe. Vymizení Silphia v západní části Daneského okresu není důvod zármutku, pokud je člověk zná jen jako jméno z učebnice botaniky. Etičtí dokážeme být jen pouze ve vztahu k tomu, co vidíme, cítíme, chápeme, milujeme, nebo jinak v to věříme (A. Leopold).

Mluvit o ekologii bez znalosti druhů je asi stejná pitomost jako chtít se učit cizí řeči a neznát slovíčka (Pavel Pecina). 
Ekologie nemůže být obecná. Jde o porozumění jednotlivým organismům v konkrétním prostředí (Štorch).

Normální občan předpokládá, že věda ví, co udržuje společenství při životě; vědec si je jist, že to neví. Ví, že biotický mechanismus je tak složitý, že nikdy nemůžeme plně pochopit, jak funguje. V ochranářské výchově se běžně používá obrat “přírodní rovnováha”. Není však výstižný, protože zakrývá, jak málo toho víme o mechanismu země. Mnohem přesnější je obraz, který se používá v ekologii: biotická pyramida: Rostliny absorbují energii ze slunce. Tato energie proudí okruhem, který si můžeme představit jako pyramidu skládající se z jednotlivých vrstev. Spodní vrstva je půda. Rostlinná vrstva spočívá na půdě, vrstva hmyzu na rostlinách, vrstva ptáků a hlodavců na hmyzu, atd., směrem nahoru přes různé živočišné skupiny k nejvyšší vrstvě, která se skládá z vyšších masožravců. Každá následující vrstva je závisí na těch, které jsou pod ní, potravou a často i dalšími službami, a každá zase poskytuje potravu a služby těm, které jsou nad ní. Směrem nahoru, je každá úroveň méně početná. Člověk sdílí svou vrstvu s medvědy, mývaly a veverkami, kteří se živí masem a rostlinami. Linie závislosti v potravě a jiných službách se nazývají potravní řetězce (Aldo Leopold).

Nemůžeme říci, co je přirozené, pokud nechceme být dogmatičtí natolik, že budeme tvrdit, že přirozené je vše, k čemu dochází bez zásahu člověka. I tak bychom se dostali do značných potíží: je přirozená přítomnost rysa (když byl uměle vypuštěn), anebo jeho nepřítomnost (když byl v minulých staletích člověkem vyhuben)? Přírodní procesy jsou u nás zkrátka natolik propojené s činností člověka, že jejich oddělování je nemístné.
Člověk není středem všeho, je jen jednou bytostí z velkého živého světa.

Člověk si nepřipouští možnost ekologických limit prostředí. Ekologické souvislosti se stávají limity dalšího vývoje a existence lidské společnosti. 
Životní prostředí to jsou jednotlivé organismy, neživé složky prostředí, ale především jejich vztahy. Přirozené interakce vedou k vytvoření stabilního a prosperujícího společenstva. Vegetace prochází vývojem (sukcese) a vede k vytvoření konečného stadia – klimaxu. V každé klimatické oblasti takto vznikne  jen jedna podoba klimaxu (Jan Keller). 
Hektary pšenice potěší srdce většiny lidí, i když ve skutečnosti je to útvar stejně nepřirozený a zmetkový jako Frankensteinovo monstrum. Kdyby lidé vymřeli, pšenice by je nepřežila ani o tři roky (A. Dillardová). 

Biologická rozmanitost přitahuje dnes, v době svého ohrožení, pozornost celého lidstva. Diverzita živého světa představuje obrovské bohatství. Je ovšem namístě se ptát, jaký je její ekologický význam. Je zřejmé, že druhové ochuzování společenstev nemůže pokračovat do té míry, že společenstvo přestane být společenstvem, na druhou stranu neexistují žádné doklady, které by svědčily pro to, že přirozeně vzniklá druhově chudší společenstva jsou nějakým způsobem méněcenná oproti společenstvům bohatším. Přirozené monokultury jako třeba rákosiny nejsou méně stabilní nebo vitální  než druhově bohatá společenstva. Ve skutečnosti tedy nejde o diverzitu jako takovou (diverzita je koneckonců jen určitá kvantitativní veličina), ale o konkrétní druhy a konkrétní ekologické procesy (D. Štorch).

Mirko Vosátka poradí, jak pozorovat zvěř, aby neutekla i co dělat, kdyby na člověka zaútočila, ale na jiné stránce připomene, jak si prohlížet ztrouchnivělý pařez. Což je patrně cennější,  protože jsem byl sice vždycky rád, když jsem zvěř nesplašil, nemluvě o tom, že na mne za celých 60 let života zaútočili ze vší zvěře pouze mravenci, vosy, blechy a jedna kvočna. Ale za celou dobu mne ani jednou nenapadlo prohlédnout si ztrouchnivělý pařez, dokud jsem si nepřečetl rukopis Vosátkovi knihy. Ale když jsem si ho pak prohlédl, užasl jsem, co všechno se na něm a v něm odehrává a našel jsem na něm asi ještě víc než Mirko Vosátka (František Nepil).

Od Bacona a Komenského uznána jest cena vlastního pozorování, jest základem všeho poznání, jediným též základem zdárného vyučování. Schmeil vyslýchal 15 dětí ve stáří 12 – 14 let ve škole většího města, aby viděl, jaká jest zásoba jejich představ z vlastního pozorování. Odporučují se podobné dotazníky, jež ke smutným závěrům vedou, 25% dětí zná jásavou píseň skřivana jen z kněh anebo z líčení učitele! Není v rozumu, co dříve nebylo ve smyslech, dí již Komenský.
Zde jsou výsledky této ankety udělané v roce 1897  a pak znovu po 100 letech z roku 1997:

	1897
(%)	1997
(%)	
nesledovalo dojení krávy	10	32	
nevidělo tlouci máslo	72	87	
nevidělo přípravu sýra	80	89	
nepozorovalo lezení plže	2	12	
nevidělo ptačí hnízdo	15	4	
nevidělo včelí úl	95	9	
neslyšelo zpívat slavíka	56	23	
netrhalo jahody	44	0	
nezahlédlo skřivana	25	40	
nevidělo běžet zajíce	3	5	
nepozorovalo ponravu	23	80	
nesledovalo živého ježka	39	4	
neslyšelo kukačku	11	0	
nevidělo veverku v lese	71	2	
nezahlédlo plavat rybu	17	3	
nebylo v lese	37	0	

Vztah člověka a přírody v rovině znalostí

Základní problémové okruhy:

1.	poznávat jednotlivé organismy

Cíl: poznávání přírody a jednotlivých organismů vytváří vztah, prohlubování kladného vztahu k přírodě.

Náplň: 
•	terénní pozorování přírody, případně  sběr a pozorování organismů. Používáme jednoduché vybavení (cedníky, síťky, lupy, pinzety, štětečky).
•	poznávací hry
•	malování a fotografování, herbářování – tím si uvědomíme detaily
•	zvuky- ptáci po hlasu, žabí koncert
•	stopy zvěře
•	noční příroda

2.	poznávat místo organismů v přírodě 
(vazby na ostatní organismy, stejně jako na neživé prostředí)

Cíl: Poznání vzájemné propojenosti jednotlivých prvků životního prostředí, které vede k vědomí vlastní hodnoty každé této části pro celek a k její ochraně.
Uvědomit si, že na určitém místě najdeme jen určité organismy.

Náplň: 
Sledování odlišných biotopů: okraj lesa, ztrouchnivělý pařez, tůňka, potok, jez... Sledování složení půdních bezobratlých ve smíšeném a jehličnatém lese, složení vodních bezobratlých v čistějším a znečištěném toku nebo ve stojaté a tekoucí vodě.
Kreslení nalezených organismů do mapy ekosystému s vyznačením závislostí.

Připomenutí základních ekologických pojmů: 

Homeostáza:  dynamická rovnováha v ekosystémech živé přírody.
Rozmanitost – z hlediska ekologie je nejdůležitější rozmanitost na úrovni druhové, druhová početnost, diverzita. Rozlišuje se lokální, regionální a globální diverzita.

Ekosystém: soubor organismů žijících na určitém území spolu s neživým prostředím tohoto území. Je charakterizován především koloběhem prvků a tokem energie. 

Nika:  soubor podmínek nutných k přežití a rozmnožování daného organismu a zároveň role, kterou organismus svým využíváním prostředí zastává ve společenstvu.

Biotop: Určité kombinace faktorů se zákonitě opakují. To nám dovoluje vzájemně odlišovat různé typy prostředí. Určité klima vede k určitému typu vegetace, která zas zpětně ovlivňuje klima. Krajina je složitou mozaikou různých typů prostředí. Typům prostředí chápaným z hlediska organismů, které jej obývají, říkáme biotopy aneb stanoviště. Určité druhy najdeme jen v určitých biotopech. Podle vegetace můžeme poznat hodně o půdě a klimatu té oblasti. Jestli jsou tam kyselé nebo zásadité horniny, nějaký prvek, sucho, vlhko, atd. Biotopy rozeznáváme podle toho, které procesy a faktory významné pro život zde hrají rozhodující roli. Aby se určitý organismus vyskytoval na dané lokalitě, musí tam být pro něj za prvé příznivé prostředí a za druhé se tam musí dostat. Jednotlivé biotopy jsou např.: skály, bezlesé biotopy, rybníky a tůně, tekoucí vody, mokřady, lesy. 

Potravní řetězce: linie závislosti v potravě. producenti – konzumenti 1.–3. řádu, dekompozitoři

3.	bioindikace

Cíl: podle nalezených organismů jsem schopni usoudit něco o stavu prostředí, umět číst z okolí informace o stavu prostředí. Bioindikátor je druh organismu, který se vyskytuje jen za určitých podmínek a tyto indikuje, resp. který je citlivý na některé výkyvy v životním prostředí.

Náplň: 
K vhodným skupinám organismů patří např. vodní bezobratlí (sledování okyselení nebo saprobního znečištění, některé druhy chrostíků žijí jen ve velmi čisté vodě), půdní bezobratlí (reagují na kyselost půd a vegetační kryt), jehličnany (znečištění ovzduší – tzv. kyselé deště), lišejníky (totéž), nitrofilní/ ruderální rostliny (stanoviště v minulosti ovlivněná člověkem, kopřiva indikuje půdu bohatou na dusík)...

4.	pozorovat stav životního prostředí v místě

Cíl: uvědomit si dopady  některých zásahů člověka do přírody

Náplň: projekty Terezy: kyselý déšť, ozón, lišejníky, energie
            postavit jednoduchou staničku
            hra, kdy jednotlivci nebo družiny putují po vybrané trase a zaznamenávají skutečnosti, které mají negativní důsledky pro životní prostředí (kouřící komín, černá skládka, odtok odpadní vody do potoka...

Náměty pro činnost

Výpravy za dobrodružstvím – vzrušující výzkumy a překvapivé objevy. K nim najdeš v přírodě příležitost doslova na každém kroku. Když pozoruji zvířata, ptáky, brouky, motýly, mravence, zkoumám rostliny, sbírám horniny, a minerály, prožívám často nezapomenutelné chvíle.

Přírodní zajímavosti po cestě

Pozorování různých ekosystémů

Hry na poznávání živáčků pomocí obrázků, živých organismů, organismů přímo na místě. Aby poznávání kytiček nebyla jen prostá vycházka do okolí, spojili jsme to s hrou v pexeso, kdy jednu pexesovou dvojici tvořila kytička nalepená na čtvrtce a její název. Hrací karty byly stejně veliké a byly rozmístěny na větší ploše. Ze dvou družstev mohl vyběhnout vždy jen jeden jedinec, který otočil dvě karty, zapamatoval si je, doběhnul ke svému družstvu a mohl je zaznamenat do společné mapy. Vyhrává družstvo, které sebere co nejvíce správných dvojic. Taková hra se dá realizovat i s poznáváním jiného přírodního materiálu. 

Pexeso přírody: hodí se především do lesa, na louku nebo křovinatého území. Vedoucí hry nasbírá zhruba 15 přírodnin, které lze lehko najít. Tyto přírodniny položí vedoucí na kus látky a zakryje je. Ostatní se na ně 30 vteřin dívají a zapamatovávají. Poté je jdou hledat do okolí. V tomto cvičení nejde jen o zapamatování si přírodnin, ale také o znalost míst, kde se ve volné přírodě vyskytují. Někdy však přírodniny objevíme zcela náhodou. Během hry zjistíme, že každá věc má v přírodě své vlastní místo- toto místo souvisí s dalšími, vše spolu vzájemně souvisí, doplňuje se.

Mikrosvět v lese, příp. na louce – každý mech nebo lišejník je jiný, jen z naší perspektivy se nám zdají všechny stejné jako stromy z letadla. Pozorujte mechovou krajinu z žabí perspektivy.

Pozorovací čtverce – družina si vyrobí ze silnějších prutů “okno” 1x1m a umístí je na nějakém zajímavém místě v lese. Pak zaznamenává veškeré živáčky, kteří se tudy pohybují.

Ochranná zbarvení – dvojice dostane dvě na bílo natřené brambory a má za úkol vytvořit živočicha, který v určitém prostředí může uniknout zraku dravce. Vyčleníme několik biotopů, kam dvojice živočicha vhodně umístí. Dvojice pak hledají zvířata ostatních skupin.

Zvířetník profesora Péráka – Účastníci jsou rozděleni do 4 výzkumných týmů. Jejich úkolem je do 60 min pojmenovat, nakreslit a popsat nový živočišný druh, zaznamenat jeho místo výskytu, způsob obživy, množení, atd. Poté následuje kongres, kde jednotlivé týmy seznamují posluchače se svými objevy. 

Přežití ve volné přírodě – tak by se mohl jmenovat program, který může být dělán formou diskuse. Účastníci si navzájem sdělují své zážitky nebo zkušenosti z odproštění se od různých prostředků společnosti. Je tím především jídlo z města, výstroj a výzbroj. Diskutuje se o tom, co všechno by mohli nechat doma a čím by to mohli v divoké přírodě nahradit. Jako příloha časopisu Skauting č. 9-10, ročník 33, květen-červen 1995 vydala Radka Slatkovská – Medúza brožurku “Rostliny pro přežití aneb sežratelné kytky”. Taková literatura může skautům a roverům pomoci při rozlišení rostlin a jejich plodů jako jedlých-chutných, jedlých, nejedlých a jedovatých. U jednotlivých rostlin nepopisuje jejich vzhled, tzn. že předpokládá čtenářovy jisté znalosti, ale spíše vykládá jejich zpracování a použití. Takovou brožurku je vhodné s sebou nosit na výlety a průběžně si jí listovat. 

Táborové muzeum

Dlouhodobé pozorování určitého území 

Praktická ochrana přírody – S praktickou ochranou přírody se asi setkal každý z nás, když se svým oddílem jel na víkend sázet stromky. Domnívám se, že je třeba takovou praktickou “ochranařinu” spojit vždy s něčím příjemným. Může to být práce v oblasti, která je vám něčím blízká, kam jezdíte třeba na pravidelné výlety, takže po létech je možno zjistit, jak se vaše práce vydařila. Nebo takovou akci můžete uspořádat pro několik oddílů dohromady. Čím více lidí bude pracovat na společné práci, tím rychleji budete mít práci za sebou nebo tím více práce odvedete. Budete pak součástí velkého celku, za kterým bude vidět výrazný výsledek.  
Můžete to také pojmout jako projekt a zapojit do něj zahraniční skauty. Vaše akce tak dostane úplně jiný ráz. Dostane jinou podobu, na akci budete zvědaví kvůli lidem a ona práce bude druhotná a doplňková činnost. Budete se snažit naučit je něčemu, co třeba již znají, ale tady a s námi to mohou dělat jiným způsobem, s jinou koordinací práce. Budete mít příležitost si vyměňovat zkušenosti. 

Literatura k tématu

Činčera a kol.: Hry a výchova k trvale udržitelnému rozvoji. Brontosaurus, 1996.
Dobroruková, J.- Dobroruka, L. J.: Malá tajemství přírody. Albatros 1989.
Ekologická výchova a vzdělání pro děti i dospělé. Programy a projekty pro praktickou výuku. Tereza, sdružení pro ekologickou výchovu.
Leopold, A.: Obrázky z chatrče. Abies, 1995.
Moldán, B.: Příroda a civilizace. SPN, Praha 1997.
Nevrlý, M.: Nejkrásnější sbírka. Fons speciál, ročník  6, číslo 3.
O vztahu k přírodě. Sborník z ekologických seminářů 1997, sestavil Vít Růžička, vydalo TDC Junáka - svazu skautů a skautek ČR.
Sádlo, J. - Štorch, D.: Biologie krajiny. Biotopy České republiky. Vesmír, 2000
Skaut je ochráncem přírody. Příručka pro vůdce skautských oddílů. Junák-TDC, 1999. – v příloze je 8 stran doporučené literatury.
Slatkovská, R.: Rostliny pro přežití, aneb sežratelné kytky. Příloha Skautingu květen-červen 1995, roč. 33.
Štorch, D. - Mihulka, S.: Ekologie. Praha 1997.
Vosátka, M.: Skautské toulky přírodou. Skautské prameny, Liberec 1993.
Wolf, K.: Program prutu příroda na roverském lesním kurzu Svatoplukovy pruty. Vůdcovská práce, 1999.
Zapletal, M.: Výpravy za dobrodružstvím. Albatros, Praha 1986.

V těchto publikacích naleznete odkazy na další literaturu.

... a jedna hádanka na závěr: 
Co uděláte, jestliže uvidíte, že živočich zařazený do Červené knihy ohrožených druhů spásá rostlinu, která je rovněž na seznamu ohrožených druhů?